NAZISTENE
En advarsel fra historien
Nazistene var besatt av symboler på orden.
Deres museum viste utstillinger som denne, hvor en perfekt kropp -
- var orden i en helhet.
Gjennom parader ville de vise hvordan individet -
- bare var en del av det velordnede nasjonale fellesskap.
Men i Tyskland skapte nazistene kun en illusjon av orden.
Føreren inspiserer personlig troppene sine.
Det er propaganda.
Tysk diplomat
Alle sier: "Det der er orden. Alle står oppstilt."
Man skal se bak kulissene. Det er ingen orden.
KAOS OG SAMTYKKE Naziststyret i Tyskland
Den 30. januar 1933 ble Adolf Hitler rikskansler i Tyskland.
De som jublet høyest over det var nazistenes stormtropper -
- som ble ledet av Hitlers gamle partikamerat Ernst Röhm.
I denne stund lover de 8000 soldater, som er samlet her -
- å forbli loyale mot deres Fører!
For vår Fører! Sieg Heil!
I 1933 trodde man at det var starten på en fantastisk tysk periode.
Det var en enorm entusiasme hos folket, på nær hos sosialistene -
- som forfølges, tvinges til å emigrere eller sendes i konsentrasjonsleir.
Man kjente til konsentrasjonsleiren, men man sa:
"Kommunistene hadde gjort det samme."
De første som ble fengslet i denne revolusjonen var politiske
Kommunister og sosialister sattes i nye konsentrasjonsleirer.
Hermann Göring skrøt med at masser av folk ble sendt dertil -
- og alt skjedde under kaotisk terror, som en stormtroppsoldat tilsto.
"Alle arresterer alle andre."
"Alle truer alle andre med arrestasjon."
"Alle truer alle andre med Dachau."
"Alle føler i dag et ansvar for noe de aldri har forstått."
Blant de første til å lide var Josef Felder, sosialdemokratisk politiker.
Han ble sendt til den nyåpnede konsentrasjonsleiren ved München...
... Dachau.
Sosialdemokratisk deputert 1932-1933
Jeg ble lagt i lenker.
Vakten kom med en tallerken pølse og brød.
Han sa til meg:
"Det her ville være et fint sisste måltid, men du er ikke engang det verd."
"Vi vet mye om deg... Vi vet alt om deg", og så videre.
"Vi skal nok ta oss av deg."
Så lukket han luken og var vekk.
Jeg hadde ingenting å spise.
Så kom han tilbake med et rep for å vise hvordan jeg kunne henge meg.
Jeg sa: "Jeg har familie. Jeg vil ikke gjøre det. Dere må gjøre det."
Josef Felder ble løslatt fra Dachau etter 18 måneder.
De fleste som ble fengslet der i '33 ble løslatt etter mindre enn et år.
Regimet var brutalt. Mishandling og psykisk tortur var alminnelig -
- men nazistenes utryddelsesleir hadde ennå ikke sett dagens lys.
Leirene var et pressjonsmiddel, ikke til utryddelse ennå.
I '33 mente mange at leirene var en akseptabel del av nazirevolusjonen.
Den franske revolusjon kommer nærmest.
Å være fransk adelsmann i Bastiljen var ikke heller særlig morsomt.
Folk så det som en revolusjon, også hvis den var forbausende fredelig.
Alle sa om konsentrasjonsleiren:
"Englenderne brukte dem i Sydafrika mot Boerne."
Folk kunne ikke forutse fremtiden. Det var umulig for noen 1933 -
- å se hva som ville skje i 1945.
Det var kun tolv år, men det var for vanskelig å se tolv år fram i tiden.
Men etter tolv uker med Hitler som kansler kunne tyskerne se -
- hva jødenes status ville bli i den nye naziststat.
Den 1. april 1933 innførte partiet en boykott av alle jødiske firmaer.
Nazistene hadde gjort jødene til syndebukker for krigsnederlaget-
- og mye annet.
I nazistregiments første måneder ble jøder truffet også av -
- stormtroppenes lunefulle og voldsomme angrep.
Tilhører en jødisk familie i Nürnberg
I 1933 kom stormtropper og tog min far med -
- og mange andre jøder i Nürnberg.
De ble ført til en stadion hvor de skulle klippe gress med tennene -
- ved å spise det.
Jeg fikk vite det senere. Min far snakket aldri om det.
Det var for å ydmyke dem, og vise dem at de var de aller laveste.
Det var kun en gestus for dem.
Stormtroppene begikk også andre voldsomme handlinger.
I 1933 organiserte de offentlige bål -
- hvor de brente "upassende bøker" især dem av jødiske forfattere.
Röhm ville integrere sine stormtropper i den regulære hær.
Hæren ble forferdet.
Man likte ikke stormtroppene på grunn av deres oppførsel og utseende.
Til sist var stormtroppene avskydd av de fleste soldater.
Tysk hæroffiser 1926-1945
Det ble tydeligere, og ikke kun for hæren, -
- at Röhm, den øverste leder av stormtroppene, -
- ville overta de vepnede styrker.
Han forsøkte å bli forsvarsminister og han ville skape sin egen hær.
Hitler var positiv overfor Röhms og stormtroppenes revolusjonsånd, -
- men i sommeren 1934 forsto han f at deres makt skulle tøyles -
- og ikke bare for å imøtekomme hæren.
Röhm hadde skaffet seg en farligere fiende enn hærledelsen.
Heinrich Himmler, som sto under Röhm i nazisthierarkiet, -
- planla hans undergang.
Han fant på at Röhm planla et kupp, og Hitler trodde på han.
Den 30. juni 1934, da Röhm var på ferie i Bayern, ble han grepet-
- og ført til et fengsel. To dager senere ble han henrettet.
Hæren var glad for Röhms død og stormtroppenes minskede makt.
For å vise takknemlighet svor man en personlig trohetsed til Hitler -
- som nå, da Hindenburg var død, ikke bare var Tysklands rikskansler -
- men også landets statsoverhode.
Jeg sverger ved Gud...
... denne hellige ed...
... til Føreren...
... over det tyske rike og det tyske folk...
... Adolf Hitler...
En leste opp og vi skulle løfte armen å si at det var vår ed.
Hvor alvorlig tok du og dine kolleger eden?
Meget alvorlig. Som en soldat...
Den følger meg hele mitt liv, helt til det siste.
En ed er en ed.
Jeg kan ikke bryte eden med mindre at jeg begår selvmord.
Men en soldats ed taes meget alvorlig.
Med Röhms død hadde Hitler tilsynelatende gjenopprettet roen.
Gaterevolusjonen var avtatt, og med et sikkert grep om makten -
- reiste Hitler her for å slappe av, i Sydbayerns fjellområde.
1938 ble et tehus bygget på toppen av Obersalzberg -
- så Hitler og hans venner kunne nyte utsikten.
Hitlers eget hus lå lengre nede, og snart vokste det-
- et bygningskompleks frem om det. Det her var gjestehuset.
Men nå er det kun ruiner tilbake av Berghof - Hitlers eget hus.
Bygningen ble revet ned så den ikke skulle bli en minneplass.
Både her og i Berlin kretset hele regimenter om han.
Hans personlighet avgjorde hvordan Tyskland ble styrt.
Han var ikke en arbeidsnarkoman.
Hitler var makelig, hvilket de som arbeidet nær ham bemerket.
"Hitler dukket opp før frokost, gjennomleste forberedte artikler -"
"- og spiste så frokost."
"Når Hitler var på Obersalzberg var det ennå verre."
"Der forlot han først værelset kl. 1400 for å spise lunch."
"De fleste ettermiddager gikk han turer, og etter middagen -"
"- var det filmforevisning."
"I sine tolv år ved makten skapte Hitler -"
"- den største regjeringsforvirring i i noen sivilisert stats historie."
"Han tok av og til viktige besluttninger uten å be om å se-
- den relevante informasjonen."
"Han mente at mange saker løste seg selv om man ikke anstrengte seg."
Et helt annet bilde av Hitler ble vist her, på arenaen, -
- som ble bygget i Nürnberg til partiets årlige massemøte.
Det folket så i Nürnberg var en selvsikker og sterk leder, -
- som lovet et nytt, dynamisk og mektig Tyskland.
Vi vil bli et forenet folk!
Og dere, mine unge, skal bli det folket.
Dere kan ikke gjøre annet enn å slutte dere til oss.
I dag marsjerer vår bevegelse seierrikt gjennom Tyskland -
- og jeg vet at dere vil slutte der til vår skare.
Vi vet at foran ligger Tyskland, foran oss marsjerer Tyskland -
- og bak oss kommer Tyskland!
Han skulle ses som den almektige og allvitende leder, -
- som hersket over et totalt ordensystem.
Men kontrasten mellom fremtoningen og virkeligheten var stor -
- for det var ingen organisert ledelsesstruktur -
- men den var meget uorganisert og kaotisk.
Det er et bemerkelsesverdig system, hvis man kan kalle det et system -
- hvor det ikke er en samlet regjering, og hvor statsjefen -
- faktisk ikke bruker all sin tid på å reagere.
Hitler og nazistene skapte en unik og eiendommelig regjeringsform.
Hitler var omgitt av folk som visste at deres framtid avhang av -
- at de behaget Føreren.
De strebet alltid etter å være nær han, og følge med på hans reiser.
Hitler må ha vært uinteressert i et detaljert handlingsprogram -
- men han hadde visjoner for Tyskland.
Når hans uendelige monologer kom, var ambitiøse nazister gode lyttere.
Etterpå uttenkte de hvordan hans visjoner kunne virkeliggjøres.
De skapte handlingsplanen, og sa at de handlet etter Førerens vilje.
Tysk diplomat
De pleide å nevne meninger, som kom fra Føreren...
... men det var meget tvilsomt om Hitler virkelig hadde sagt det.
De overhørte noe som Hitler sa i en konversasjon -
- og siden hevdet de at "dette er Førererens vilje".
Hitler sa like ut at han ikke hadde et detaljert program.
Og når de spør "hva er ditt detaljerte program" -
- så kan jeg bare svare:
Etter en regjering med deres økonomi,
- med deres administrasjon og med deres forfall, -
- så må det tyske folk gjenoppbygges oppefra og ned.
Vi vil ikke lyge eller bedra!
Derfor nekter jeg å stille meg opp foran dette folk -
- og avgi billige løfter.
Men Hitler var åpen om hva han ville ha ut av landets økonomi:
Frem for alt våpen til en ny hær.
Gjenopprustning ble hans økonomiske prioritet.
Nazistene øket hærens budsjett så mye i det første år ved makten -
- at hæren ikke engang kunne bruke det hele.
Nazistene lovet også å avskaffe arbeidsløsheten, og det gjorde de.
Frem for alt via arbeidsskapende prosjekter som Autobahnprogrammet.
Men å bygge våpen og veier var kun en kortsiktet løsning -
- på Tysklands økonomiske problem.
Å bygge veier resulterte ikke i en eneste pakke kaffe -
- eller et eneste brød til salg i butikkene.
Økonom og bankier siden 1931
Det ble finansiert et på inflasjonsdrivende grunnlag.
Først så menigmannen det ikke -
- for det er for vanskelig å forstå disse monetære koblinger -
- for folk på gaten.
Det ville ta tid før inflasjonstrykket kunne merkes, -
- så for tiden så alt lyst ut.
Især da Hitler i 1936 beordret tyske tropper inn i -
- det demilitariserte Rheinland uten større internasjonale protester.
Det sås som ytterligere et tegn på at landet gjenvant selvverdet.
Det var definitivt positivt.
Hvorfor fulgte massene ellers denne mannen?
Hvorfor? Det må ha vært årsaker til det.
Det var sånn at mange ting gikk bedre.
Innbygger i München
Allting ble litt bedre.
Især når det gjaldt den private husholdningen ble det bedre.
Det var en bedre tid.
En bedre og mer sikker tid enn i dag.
Å si det innebærer å løpe en risiko, men jeg sier det i alle fall.
Nazistene arrangerte festspill, som f. eks. Amazonenes natt -
- som ble holdt i München i 1930.
I disse festspillene måtte kun de som nazistene så som raserene delta.
Jeg var Madame de Pompadour, med dyb nedringning og en krinoline.
Jeg følte meg vakker.
Det var en viss arroganse. Tyskerne så seg som spesielle.
Det tyske folk skulle være en ren rase og være bedre enn andre.
Pikene var der som Gud skapte dem, som i kirker f.eks.
I det Sixtinske Kapell er alle også nakne.
Men det virkelige formål var å skape en fest for øynene -
- for å opplyse og glede dem, som kom der.
Jeg så ikke mye til fyrverkeriene.
Jeg var så begeistret at jeg knapt kunne kontrollere hesten min.
Men hvis man ikke passet inn i nazi-skabelonen var livet et annet.
Her i München, i samme by som Amazonenes natt ble avholdt
- rev nazistene en av Tysklands største synagoger ned.
De sa at de skulle bruke plassen til en parkeringsplass.
Jødene ble systematisk utelukket fra samfunnet.
Nürnberg-lovene forbød ekteskap mellom jøder og ikke-jøder -
- og fastslo at jøder ikke var tyske statsborgere.
Sjenerte det deg ikke å arbeide i et system som tillot at jøder -
- ble drevet vekk fra deres stilling, penger og eiendom?
Det var jo fryktelig urettferdig. Hva følte du ved det?
Den allminnelige mening var at jødene var gått for langt i Tyskland.
Ut av 4800 jurister i Berlin så var de 3600 jøder.
Utover Furtwängler så var det ingen teaterdirektører som ikke var jøder.
En dag ble det bare for mye.
Så den allminnelige mening om at jødene skulle drives tilbake -
- møtte ingen motstand.
Den antisemittiske propaganda overdrev antallet av jøder -
- innenfor rettsvesenet eller teateret.
Nazistene sa ikke hvorfor jøder ofte dominerte visse bransjer.
Jødene var utelukket fra andre karrierer i hundrevis av år.
Tusener av jøder emigrerte fra Tyskland i 1930 årene -
- ettersom de forsto at de aldri ville være trygge i Tyskland -
- så lenge nazistene regjerte.
De som ble risikerte å bli undersøkt av det voksende Gestapo.
Her i byen Würzburg er der ledetråder til hvordan Gestapo opererte.
Nesten alle arkiver ble brent da de allierte gikk inn i Tyskland -
- men i Würzburg forhindret de amerikanske soldatene det.
Først for nylig er arkivene blitt studert -
- og et overraskende bilde av hvor- dan Gestapo fungerte er tonet frem.
Det var ikke Gestapomenn på hvert gatehjørne -
- men kun 28 hemmelige betjenter i hele Würzburg-regionen.
Jeg tror ikke at Gestapo kunne ha fungert uten samarbeide -
- fra den tyske befolkningen.
Det jeg mener er at det hadde vært strukturellt umulig.
De var helt enkelt ikke tilstrekkelig mange.
80-90% av de forbrytelser, som rapportertes til Gestapo -
- kom fra allmindelige borgere.
Gestapos hovedoppgave var å undersøke anmeldelsene.
Det har tilsynelatende vært deres hovedoppgave.
Borgerne i en by som Würzburg behøvde snarere å frykte -
- hva naboene sa til Gestapo.
Alle tyskere risikerte å bli anmeldt.
En kvinne som bodde i det her huset i utkanten av Würzburg i 1938 -
- ble bemerket av Gestapo da hun ble angitt av en slektning.
Hun het Ilse Sonia Totzke -
- og hennes Gestapo-akter finnes i Würzburg-arkivet.
Etter års sjikanerier ble hun sendt til -
- konsentrasjonsleiren Ravensbrück hvor hun døde.
Hennes forbrytelse var at hun ikke passet inn.
Hun unngik naboene og hadde jødiske venner.
Hun ble satt under overvåkning.
Ikke av Gestapo, men Gestapo ber naboene om å holde øye med hende.
En etter en trår naboene frem, av en eller annen grunn -
- med informasjon som peker på en eneste ting.
Hun er kanskje for orginal for sitt eget beste.
Med typisk småby-mentalitet holder folk øye med henne -
- og det understøttes av ytterligere anmeldelser.
Anmeldelsene inneholder mest sladder -
- om mistenkelig oppførsel og at hun har suspekte venner -
- og ikke mange virkelige beviser.
En anmeldelse antyder at hun kan være lesbisk:
"Frøken Totzke virker til å være unormal."
Det er kun underskrevet med "Heil Hitler" i rød tekst.
En annen anmeldelse kommer fra en 20-årig nabo, Resi Kraus.
"Siden mars 1938 har Ilse Sonia Totzke vært vår nabo."
"Hun har sjelden besøk."
"Nå og da kommer det en kvinne på sirka 36 år, og hun ser jødisk ut."
"Hun har alltid vært positiv til..."
"Frøken Totzke svarer aldri på hilsenen 'Heil Hitler'."
"Frøken Totzke oppfører seg mistenkelig."
Nabo til Ilse Totzke
"... jeg la merke til det da hun har jødisk utseende."
- Det der er nonsens. - Så ingenting av det her er sant?
- Jeg leser til slutten. - Gjør det.
"Frk. Totzke oppfører seg mistenkelig og jeg frykter at hun gjør noe, "
"- som kan være skadelig for det Tyske rike."
"Derfor gir jeg denne informasjonen til det hemmelig politi."
- Underskrevet, "Resi Kraus". - Ja, det er mitt navn.
- Og er det din signatur? - Ja.
Jeg forstår ikke det her. Jeg kan ikke si noe.
- Så hvordan forklarer du det her? - Jeg forstår ikke.
Gestapo forhørte mange dengang.
- Jeg husker det ikke. - Nei?
Adressen stemmer, min signatur stemmer -
- men jeg forstår ikke hvor det kommer fra.
- Det her stiller meg i et dårlig lys. - Det er et merkverdig dokument.
Jeg snakket med en venn som sa:
"Herre Gud, tar de opp det igjen etter 50 år?"
Det var dere som startet det.
Jeg vet ikke om du har hørt det før.
Jeg har ikke drept noen.
Jeg gikk ikke engang med i pikenes Hitler Jugend.
Far ville ikke at jeg skulle reise til byen to ganger om uken i mørket.
Jeg fortalte hvor striks min oppvekst var.
Nå begynner det å regne.
Vi har trodd at befolkningen var manipuleret ovenfra.
Det vi begynner å se ved å se på sosialhistorien i disse Gestapo-akter -
- er at systemet faktisk manipuleres nedefra av mange mennesker -
- av mange forskjellige grunner - noen selviske, andre idealistiske.
Men det som viser seg er et helt annet bilde av hvordan systemet fungerte.
Allminnelige tyskere kunne påvirke Gestapo gjennom anmeldelser -
- men ingen større program kunne startes uten Hitlers velsignelse.
Så nazisteliten søkte alltid etter nye måter å behage Føreren på.
En måte var å spille på hans antisemittisme, og Joseph Goebbels
- propagandaminister og jødehater, forsøkte akkurat det.
Goebbels skrøt med at nazistene hadde fått fjernet jødene -
- fra det tyske kulturliv.
Vi har tysk teater, tyske film -
- tysk presse, tysk litteratur, tysk kunst og tysk radio.
Før måtte vi ofte høre innvendingen -
- at det ikke var mulig å fjerne jødene fra kunst og kulturliv -
- for at de var for mange og fordi at vi ikke ville kunne erstatte dem.
Det er motbevist med ettertrykk.
Høsten 1938 så Goebbels sjansen for å behage Hitler ennå mer -
- da han hørte at den tyske diplomat Ernst von Rath -
- var blitt myrdet i Paris av den unge jøden Herschel Grynszpan, -
- som var sint over nazistenes behandling av hans familie.
Nazisteliten var i München på årsdagen av ølkjellerkuppet.
Goebbels ville slippe stormtroppene løs for å hevne seg -
- på Tysklands uskyldige jøder.
Hitler samtykket, og krystallnatten begynte - det knuste glassets natt.
Tidlig om morgenen slo de ytterdøren inn -
- og begynte å smadre stedet.
Det kom to grupper stormtropper.
En gruppe slo bare ting i stykker og forsvant så -
- og så kom den andre gruppen.
Det bodde tre eldre damer i stueleiligheten.
En av dem ble slept ut og mishandlet -
- bare fordi at hun kom i veien.
Jeg måtte ta imot slag, og til slutt endte jeg i kjelleren -
- hvor kjøkkenet var, og der ble jeg slått.
Da jeg kom opp igjen fant jeg min far døende... død.
Jeg forsøkte med kunstigt åndedrett så godt jeg kunne -
- men jeg var nok ikke så god til det, og det var nok for sent allikevel.
Jeg var i sjokktilstand. Jeg kunne ikke forstå det.
Jeg kjente dem ikke og de kjente ikke meg. Vi hadde ikke noe utestående med dem.
De var bare kommet for å gjøre det de trodde at de skulle gjøre.
Over 800 jøder mistet livet som en følge av krystallnatten -
- og 1000 synagoger ble ødelagt.
Det var et sjokk.
Det var et stort sjokk, og fra den tid -
- tenkte man faktisk mer på det.
I begynnelsen fløt man bare med strømmen.
Man førtes med av en bølge av håp, for vi hadde det bedre.
Det hersket orden i landet og vi følte oss trygge.
Men så begynte man virkelig å tenke, i det minste jeg personlig.
Jeg var jo også litt eldre.
Men jeg må si at det var et stort sjokk.
- Men du ble ikke regimemotstander? - Nei, det... Nei.
Det hadde man kunnet bli, men...
Når massene ropte "heil!", hva kunne man så gjøre?
Man lot seg rive med.
Hvordan reagerte ikke-jødene -
- når de hørte at du var blitt mishandlet og din far drept?
Var det noen som kom og sa hva de følte?
Nei, folk som gikk forbi neste morgen, helt allminnelige tyskere -
- begynte å kaste sten på vinduet.
- Så ingen ga uttrykk for sympati? - Nei.
I kjølvannet på krystallnatten virket Hitlers popularitet intakt.
Ettersom Hitler aldri snakket om det offentlig, kunne de det ville -
- tro at det var de temperamentsfulle stormtroppene som bar ansvaret.
Kjærlighetsaffæren mellom Hitler og hans tilhengere fortsatte.
Må Gud være med vår Fører
Må Gud velsigne hans hånd
Gud, bevare vårt Tyskland
vårt elskede fedreland
I 1938 ble det bygget en ny kansellibygning -
- som et symbol på nazismens makt og orden.
Men innenfor dets murer brukte Hitler metoder som førte til kaos.
Rikskanslerbygningen var et mylder av politisk maktkamp og baktalelse.
Rivaler med vage jobbeskrivelser slåss om Hitlers gunst.
Hitlers arbeidsliv var organisert av fem departementer, ikke kun et.
Rikskanseliet under Hans Heinrich Lammers.
Hitlers personlige adjudants kanselli under Wilhelm Brückner.
Presidentkanselliet under Otto Meissner.
På andre etasje lå Førerens kanselli under Philipp Bouhler -
- og kanselliet for Førerens sted- foretreder under Martin Bormann.
Kanselliet lå tvers over gaten, men Bormann var oftest ved Hitlers side.
Alle disse kansellier gjorde krav på å representere Hitler.
Han likte å gi to personer samme eller lignende oppgaver.
Tysk diplomat
Han ville nok ikke skape kaos -
- men han så nok ikke sideeffektene:
Menneskelig misunnelse, krangel om ansvarsområdene, -
- hvilket blir resultatet hvis man gir to personer upresise oppgaver.
Det skulle oppstå konflikt mellom dem. Det skjedde nesten automatisk.
En av de mer hatefulle maktkamper gjaldt avgang til de utallige brev, -
- som hver uke ankom til "Mein Führer"-
- og som ba om Hitlers gunst eller velsignelse.
Trivielle brev f.eks. om kirkeklokker måtte navngies etter Hitler -
- og alvorlige brev fra jøder som skrev at de var særtilfelle, -
- som burde unntaes fra nazistenes diskriminerende lover.
Posten ga adgang til Hitler og en sjanse for å forme nazipolitikken.
Philipp Bouhler, en ergjerrig nazist-
- utnyttet kontrollen over posten til egen vinning.
Sist i 1938 eller først i 1939 fikk et brev som Bouhlers kanselli -
- viste for Hitler, en ødeleggende effekt.
Faren til et utviklingshemmet barn ba Føreren om tillatelse -
- til å la barnet drepe, og Hitler samtykket.
Det var beordret sterilisering av handikappede. Nå ble brevet-
- katalysatoren for mord på dem.
Bouhler skulle skape en hemmelig politikk for å utvelge og drepe -
- handikappede barn få dager etter deres fødsel.
Den her blanketten skulle utfylles når et handikappet barn ble født.
Tre leger leste blanketten, og hvis de mente at barnet burde drepes -
- markerte de den med et kors.
Etter noen måneder kunne eldre handikappede barn også drepes.
Gerda Bernhardts bror Manfred var et av godt 5000 barn, -
- som skulle li under den her nazistpolitikk.
Manfred var mentalt handikappet.
Min bror var en herlig gutt.
Men han var som et lite barn.
Han så godt ut, men han kunne kun si mor og far.
Han lærte å gå veldig sent.
Han likte å holde seg beskjeftiget.
Hvis min mor ba han om å hente kull fra kjelleren -
- så ville han gjøre det om og om igjen.
Han hentet kull og ville fortsette med å gjøre det.
Min far ville anbringe han på et barnehospital -
- og Aplerbeck kom på tale da de hadde en stor gård der -
- hvilket kunne holde gutten beskjeftiget.
Men Aplerbeck var en av nazistenes avdelinger for spesielle barn.
To år etter at politikkens innførelse hadde leger på hjem som dette -
- utfylt Bouhlers blankett.
Som et typisk eksempel på hvordan et program kunne få eget liv -
- begynte personalet selv å utvelge de barn de ville drepe.
Lokalhistoriker
Barna fikk dødelige overdoser av phenobarbital eller morfin.
Det var hva som skjedde med de barn som ble utvalgt til å bli myrdet.
Det var hemmelig.
Selvfølgelig skrev man ikke i "Vi har drept dette barnet."
Man skrev at barnet var død av ikke iøynefallende sykdom -
- av generell svakhet eller meslinger.
De førte gutten til et venteværelse.
Det var en sykepasser der.
Gutten sto i vinduet, og jeg vinket og vinket, og han vinket tilbake.
Det var siste gang jeg så han.
Ifølge den offisielle dødsattest på Aplerbeck døde Manfred Bernhard -
- av meslinger den 3. juni.
Samme uke døde 11 andre barn.
Manfred ble myrdet fordi at han ikke passet i nazistenes perfekte stat.
Katalysatoren som førte til hans død var et brev til Hitler -
- som en ærgjerrig nazist gjorde han oppmerksom på.
Alle idéer i det her systemet, med en leder som snakket i visjoner
- og entusiastiske behagesyke tilhengere, kunne bli ekstreme -
- nesten øyeblikkelig.
Det var sånn Tyskland ble styrt i 1930 årene.
Nå skulle verden rammes av den radikale besluttningstaen -
- i denne Hitler-staten.